I dag fikk jeg en telefon jeg trodde ville sikre familien.
Nå kan de være døde.
Faen!
- Franklin? - Vi ble angrepet.
Louie!
Ned!
Jerome?
Hva har du i bagen? Få se, da. Jeg ba deg åpne den!
Stikk, for faen!
- Følg etter dem. - Jeg svikter ikke.
Løp.
Thomas, for en overraskelse.
- Dette klarer du. - Men jeg er dyr.
Jeg savner rushet av å operere.
- Hvem ville gjort noe sånt? - De står oss nær.
- Peaches? - Han er syk.
- Black Diamond og Dallas? - Jeg må gjøre noe.
Bli her. Franklin overlever.
Legg pengene igjen her.
Hva faen?
Oso? Våkne, for faen! Det er en tiger her inne!
Faen!
Av alle husene i LA velger vi et med en gærning med en tiger!
Spar på kreftene.
Hvorfor det? Vil du slåss med en tiger?
- Jeg forstår ikke spansk. - Han ser gammel ut.
- Jeg vil ikke dø her. Gjør du? - Jeg ønsker ikke å dø.
Louie igjen.
Hjelp!
Det er en tiger her inne!
Ingen kommer. Og selv om de hører deg...
Vi er i en labarrio. Ingen bryr seg.
- Hva gjør du? - Viser baller.
Hei, kamerat. Hva heter du? Vi prøvde ikke å rane deg.
Vi gikk oss vill. Vi ville bare låne telefonen din.
Gerty!
- Du får noen godbiter i kveld. - Kom nærmere.
Hør. Jeg har jævlig mye penger. Jeg kan gå og hente dem.
- Bare åpne porten. - Så heldig jeg er.
Jeg tok ingen tyv, men en trollmann.
Kanskje du smaker magisk godt. Det finner vi ut.
Åpne den jævla porten!
Du vil vel lokke meg inn, så du kan angripe meg.
Faen.
Faen!
- Faen. - Herregud!
Herregud! Stopp!
Nøklene.
- Jeg løfter. Gå under. - Hva?
Jeg løfter. Gå under.
- Vi kan bytte på. - Jeg får ikke plass.
Det er en god dag for burritoer.
Én, to, tre!
Kom igjen!
- Den sitter fast. - Faen.
Herregud.
Skynd deg!
Ha det, din jævel.
Nå stikker vi.
Pokker. Ingen kommer til å tro dette.
Vi må komme oss ut.
Vi bør stjele en bil.
- Vi tar denne veien. - Pass opp.
Faen!
Herregud.
Kom igjen. Vi løper.
Faen.
- Teddy? - Nei.
- Tror du han klarte seg? - Han har flere liv enn en katt.
Han overlevde nok.
Kom igjen.
Kom dere ut av bilen!
Slipp pistolen.
En sleip jævel, du?
- Hvor er pengene våre? - Vi ble ranet.
Jeg tror deg ikke.
- Kom igjen. - Pokker ta.
Pokker.
Inn i bilen.
Lås når du er ferdig. Og vask etter deg.
For en trip, kompis.
Smart. Hanskene.
Skal vi se.
Hvor er festivalen?
Hvilken festival?
- Skal jeg oversette det for deg? - Jeg sa jo at vi ble ranet.
- Hva, din drittsekk? - Nei.
- Slipp meg. - Sitt!
- Ser jeg ut som en hund? - Sitt, for faen!
- Legg den vekk! - Dere skulle gjøre det fredelig.
De lever vel? Renny sa at Peaches er syk. Er det sant?
Tror du at Peaches er innblandet? Vi kan lete etter Franklin.
Dere blir her.
Tror dere vi ville gjort det slik?
- De stakk ikke, som Peaches. - De kan ha tatt ham.
Jeg skal finne ut av det.
- Bare prøv deg. - Kan dere kutte ut?!
Fokuser på å finne sønnen min.
Hun har rett. Folk skyter på oss. Vi må ikke skyte hverandre.
Jeg og Leon drar innom Bell Garden.
Hold sammen. Og meld meg hver time!
Hvor har du gjemt den?
Er du ferdig alt? Jeg har så vidt begynt.
- Jeg har mat. - Endelig.
Kjøpte dere til meg òg?
Hvem er fra Durango? Kona di?
- Begge to. - Jeg også.
- Hvor da? - Canatlán.
Da er vi jo søskenbarn.
Jeg pleide å plukke epler der.
Så vi er familie, din faen.
Jeg skal få deg ut.
Du må ha hermetisert jalapeno med tante Ticha. Eller hva?
Plakatene tilhører en av jentene.
Når jeg kommer tilbake, skal en av dere prate.
Dumme idiot.
Jeg forstod det ikke, men det gikk vel dårlig.
- Bare si det. - Nei. Da er vi døde.
Dødere enn nå?
Jeg skal på ultralyd i morgen.
- Har dere valgt navn? - Nei, vi har begynt å tenke på det.
- Hør. Når han kommer tilbake... - Ferdig.
Fortell meg en historie. Ikke? Jeg hørte dere prate.
Ja da. Jeg skal si det.
Men da må du love å slippe oss fri.
Greit.
Den ligger der du fant oss. I huset.
Men vi vet ikke nummeret, så vi må vise dere.
Greit. Du kan bli med, men han blir igjen som forsikring.
Forstått?
Greit.
- Blir du ikke sliten i armen? - Han har en godt trent arm.
- Vil du få oss drept? - Blås i ham.
Du gjorde et vågalt trekk i dag.
Gråting på åstedet.
Det funker mot fartsbøter også.
Mer enn som så.
Moren min var svindler.
Vi dro verden rundt på oppdrag.
- Iblant fikk jeg delta. - Tuller du?
Det var ikke så ille. Jeg fikk reise mye.
Og bo i Paris i noen år. Jeg snakker flytende fransk.
Jeg forfalsket dokumenter på engelsk og fransk.
Jeg trodde du var en vanlig advokat.
Nå er jeg det.
Og moren din?
Hvem vet? Tulsa, Boise, Chicago...
Hvordan gjør man det, mon tro? Får datteren sin inn i det livet.
Jo, vi dro på Del Mar-markedet etter at pappa døde.
Vi tok ingen karuseller. Hun lærte meg å svindle dem.
Alle bodene. Ringkastingen.
Bøttekast. Vi hadde det moro igjen.
Vi ville ikke miste den følelsen. Så vi holdt på den.
Først var det moro.
Så ga det seg.
Jeg prøvde å lege meg selv før fortiden slukte meg.
Kanskje jeg bare flyktet.
Men her er jeg. Tilbake hvor jeg startet.
Hånden min skjelver.
Stans. Der.
Huset til høyre.
Ta rattet. Hold den i gang.
Prøver du deg, skyter jeg.
- Bagen er i garasjen. - Så hent den.
Hva faen er dette?
Hva faen?
Hvor er de jævla pengene?
Ut av bilen.
Jeg snakket nettopp med Jerome. Franklin lever.
Strandet på østkanten. Jerome henter ham nå.
Så vi kan dra?
- Barnevakten går snart. - Ring og be om forlengelse.
Så ringer du rundt og hører hvem som står bak angrepene.
- Trenger dere noe? - Nei.
- Jeg skal ringe selv. - Takk, Louie.
Takk og lov.
Veronique, jeg må si deg noe.
Klart det.
Jeg er veldig glad i sønnen min. Uansett hva han har gjort.
Jeg vil gjøre alt jeg kan for å beskytte ham.
Selv å fortelle ting han ikke vil høre.
Barnet deres mistet nesten livet.
Enten det var gangstere eller myndighetene, vil det skje igjen.
Sånn er dette livet.
Hei, nevø.
- Går det bra? - Nei.
- Ble dere også angrepet? - Han drepte en av Avis.
- Fant du Peaches? - Kom igjen, vi stikker.
Smart, hva? Finn en vei ut.
Det har gått en time, kamerat.
- Tror du at de stakk? - Tror du det?
- Hei, hvor mye penger hadde dere? - Tre millioner.
Faen ta! Vi blir lurt. Kom igjen!
Vis oss bagene, ellers blir du skutt.
De kommer.
Hei, oberst.
Ned på gulvet!
Beklager at det tok så lang tid.
Jeg måtte snakke med en tiger.
Takk.
Du har fortsatt autografen din.
Hva skal jeg gjøre med dem?
Vi drar hjem.
Dæven. Dere var heldige i dag.
Kom.
Tre samkjørte angrep. Jeg så ingen av dem komme.
Folk skjuler hvem de er.
Men til slutt avslører de seg. Jeg trodde ikke du kom tilbake.
- Jeg stoler ikke på folk. - Jeg klandrer deg ikke.
Jeg stolte ikke på deg heller.
Særlig ikke etter du og Teddy spionerte på meg.
- Hva? - Den første leveringen.
Etter at Teddy kom tilbake.
Jeg følte at jeg så ham.
Jeg gikk inn i bygningen og fant bevis.
Han så på og lyttet.
Visste du det ikke?
- Alt i orden? - Ja.
Jeg drar aldri tilbake hit.
Kom igjen. Det er en god dag å starte på.
- Du trenger sting. - Har du nål og tråd?
Ditt rasshøl! Jeg trodde at du var død.
Hvis djevelen tar meg, måtte det bli med en god hest.
Så morsom du er. Vet du hva som ikke er morsomt?
Tanken på å bli etterlatt med barna.
- Det hadde jeg aldri gjort. - Dere bør dra hjem. Hvil deg, Oso.
Det skal jeg.
Lykke til med gutten din.
Hører du fra Teddy, gi meg beskjed.
Greit.
- Takk. - Bare hyggelig.
- Hva med Peaches? - Renny venter utenfor huset.
Slipp oss ut på gata. Vi får ikke gjort noe her.
- Vi kan finne Peaches. - Det er ikke ham.
Hold øye med dem.
Jeg er straks tilbake.
- Du skal vel ikke dra? - Jeg må sjekke noe.
De kommer ikke etter oss igjen i kveld.
Jeg drar hjem.
- Deon kan kjøre deg. - Jeg klarer meg.
Du sa vi var trygge i kveld.
Og sist gang Deon kjørte, sang han hele veien.
Dagen har vært støyende nok.
Meld fra når du er hjemme. Jeg kommer snart.
Hva tenker du på, nevø?
Om det er Peaches, er det én måte å finne det ut på.
Kom igjen.
Thomas?
Thomas, det er Parissa. Du skal få beroligende.
Ikke rør meg!
Greit. Nei, nei. Sånn.
Bare slapp av.
Sånn ja.
Du er sprø.
To personer visste om dette stedet. Og jeg er en av dem.
Tenk å angripe oss slik. Og skyte på Cissy, V, Louie...
- Umulig. - Det er nesten fem millioner dollar.
Hvor søker han dekning?
- Har han dame eller familie? - Faen om jeg vet.
Vi har ikke kontakt mer.
- Jeg vet ikke. - Dette var planlagt.
Om han står bak, hadde han stukket.
Og han var ikke alene. Kanskje de fører oss til ham.
Vi må være forsiktige.
Jeg er sliten og drar hjem. Vi ses i morgen.
V?
Elskling?
Faen!
Forlot hun deg?
Ja.
- Og hun er gravid? - Ti uker på vei.
- Det er Guds gave og utfordring. - Jeg må beskytte dem, Avi.
- Forstår du? - Slapp av, du kan få et par mann.
Kanskje ei kvinne, for å komme nærmere.
Profesjonelle. Flinke folk.
Takk.
Min venn Azeem ble skutt ned i går. Her.
Han døde.
Og her er du.
Du tilfører verden nytt liv.
Jeg giftet meg aldri og fikk barn. For jeg er soldat.
Det vil jeg alltid være. Alltid på slagmarken.
Det er slik jeg er. Men du er ikke som meg.
Hvordan vet du det?
Da vi møttes, sa jeg til meg selv: "Han her kan gjøre hva han vil."
Det er en stor forbannelse.
- En forbannelse? - Jeg har ikke noe valg.
Jeg gjør det jeg må. Men du kan gjøre hva som helst.
Du kan bli hva som helst.
Lærer, forretningsmann, rabbi, doplanger...
Du har alt i deg. Alt sammen vil ut.
Jeg går fra krig til krig.
Mens en mann som deg har krigen i seg.
Alt jeg har gjort for ham... Han var en fattig veteran.
Tenk å gjøre slikt mot oss.
Men han var Franklins fyr. Han skulle ha sett det komme.
Kom.
- Jeg hørte om skytingen. - Hva mer?
- Hvem som skjøt? - Ser vi ut som Shaft?
Jeg ber dere bare om å følge med. Noen kommer til å plapre.
- Greit. Hva med leveringen? - Du hørte hva hun sa.
Jeg sa det var greit, men Trey vil vite om leveringen.
Leveringen skjer når jeg sier det, forstått?
Dere burde vise litt mer respekt, så folk ikke vil ta dere.
Trekk unna, for faen.
Hva faen?!
Hva vil du?
Hent kameraten din. Kom igjen.
Lær ham å slåss. Bruk avtrekkeren neste gang.
Kom igjen.
Pokker ta.
Sånn ja.
Jeg må låne telefonen.
Ringe folkene mine og høre hva følgene ble.
Følgene av hva? Jeg vet ikke hva som hendte.
Jeg møtte en ressurs, og så ble vi angrepet.
Faen!
Hvem ville angripe deg?
De var ikke ute etter meg.
Jeg leste en artikkel i fjor, rundt tiden du forsvant.
Om en CIA-agent som smuglet kokain-
- inn i landet for å finansiere Contras.
Den historien ble trukket.
Hva vil du?
- Bortsett fra 500 000 dollar? - 250 000.
Det var før jeg fant de 300 kiloene i bilen din.
- Jeg har telt. - Hva vil du ha, bortsett fra pengene?
For to dager siden hadde jeg gladelig sluttet på sykehuset.
Ikke mer: "Paki, hjelp meg med å drite."
Hva gjør du?
Jeg har ønsket det siden Teheran.
Men du er forelsket. Og gift.
Jeg har ikke hatt det så gøy som dette på årevis.
Kanskje det er hva jeg vil.
Jeg henter en telefon.
Den første ultralyden er bare en sjekk.
Legg fra deg alle forventninger du har.
Kanskje det er tvillinger. Og kanskje ingen hjerteslag.
- Er du klar? - Ja.
- Beklager. - De kunne starte tidligere.
- Det går bra. - Kan du slå av lyset?
Opp med trøyen.
Beklager. Litt kaldt.
Og her har vi et lite barn.
La oss høre etter puls.
Gratulerer.
- Kan vi få et øyeblikk? - Selvsagt.
Jeg skulle ønske at du sa noe, ikke bare stakk av.
Du ville prøvd å overtale meg. Jeg ville ikke krangle.
Jeg klandrer deg ikke. Du sa hvem du var.
Jeg trodde det ikke ville prege meg.
Jeg traff Avi i morges. Han sender vakter fra i morgen av.
Vet du hvem som angrep?
Nei, men vi finner dem. Vi tar oss av det.
Kanskje denne gangen. Hva med neste gang?
Når CIA er ferdige med deg?
- Hvor har du dette fra? - Samme det.
Du sa at du kunne beskytte meg.
Men det kan du ikke. Så nå...
...må jeg holde avstand til du er ferdig med alt dette.
"Avstand". Hva betyr det?
Det betyr at vi treffes på jobb.
Men ikke ellers.
Vær så snill.
Pleier? Vi er klare.
Dere har større problemer enn Peaches. Vi hører et annet navn.
En fyr slapp nylig ut av buret. Kane.
- Kane? - Det må være ham.
Jeg visste ikke at han var ute.
- Det har gått nok tid. - Vi er ikke tankelesere.
Hvem er denne Kane?
- Kom igjen! - Jeg vil se jobbing! Og motivasjon!
Sånn ja!
Til utgangspunktet. Kom igjen!
- Vær så god. - Dere bør passe dere.
Lille Lee og Frankie.
Det gikk fort. Bra for dere.
- Hei, Kane. Når slapp du ut? - For noen måneder siden.
Og du har ikke oppsøkt oss?
Du vet hvordan det er. Mange å møte, mye å gjøre.
Skilt familie å passe på.
- Gamle venner å skyte på. - Venner? Mer som lillebrødre.
Husker du da du og Lee var som dem?
- Mora dro ham ut av biljardhallen. - Det var ikke Leon. Det var meg.
Når jeg tenker meg om, har du vel rett.
Mrs. Saint ga deg god oppdragelse.
- Du prøvde å skyte henne også. - Teknisk sett ikke.
Jeg lurer på: Kom Peaches til deg, eller kom du til ham?
Jeg har lært dere gutter mange ting.
Også å oppføre dere som menn. Men det varte vel ikke lenge.
Det er derfor vi har denne samtalen i stedet for å drepe deg og de andre.
Fetteren min, Delroy, ble knivdrept mens han solgte for deg.
Jeg hørte det i isolat.
Jeg fikk ikke komme i begravelsen. Så hørte jeg om Kev.
Og jeg ville ikke gå i begravelsen. Jeg var for sint.
Jeg hadde fått mer straff.
Så jeg bare satt og ventet. Tålmodig.
- Vet du ikke hva som skjedde? - Drepte du ikke lillebroren min?
Misforsto jeg, Frankie?
Hva gjorde du, da?
- Vis meg respekt og si det. - Jeg satt i fengsel.
Jeg lurte også på det. Hvem tystet du på for å slippe ut?
Du burde ha snakket med oss.
Hør på "Gucci" her. Lee, han sier meg hva jeg skulle ha gjort.
- Mener du det samme? - Vi vil bare ordne opp i dette.
Dessverre kan noe fikses, men andre ting ikke.
Jeg beklager om det gikk for langt.
Og for at Mrs. Saint og andre ble rammet. Det er min feil.
Jeg bruker bedre folk neste gang. Neste gang klarer vi det.
Vi kan angripe deg når og hvor som helst.
Du får denne sjansen.
Selvsagt kan du ta meg, Franklin. Men ser jeg ut til å gjemme meg?
Vet du hva? Dere smågutter kan stikke.
Når jeg minnes Kev, skal jeg tenke på deg.
Kom igjen, folkens!
Sånn skal det være!
Jobb på! Ja! Dere er mestere.
Tekst: Mats Gullikstad Iyuno-SDI Group